12 újszövetségi bátorító ige a presbiteri szolgálathoz

Szeretett presbiter jelölt testvérem az Úrban!
Egy második szolgálati ciklusa végén járó „vén” bátorító gondolatait olvashatod itt, hogy megerősödjék szíved a presbiteri szolgálatra, amelyet maga Jézus rendelt, s így te is az ő szolgája leszel, ha vállalod ezt az Úrért és egyházáért végzett tisztséget, melynek fő célja egy szóban: gyülekezetépítés! 
A Luther Kis kátéjában található „Szentírási igék házi gyűjteménye” után szabadon; összegyűjtöttem egy tucat megtapasztalt és bevált igét az Újszövetségből; hogy mi az ő mai tanítványaiként; reformátorainkkal az egyetemes papság elvét vallva, hívásának engedelmeskedve, akarata szerint, Isten dicsőségére végezhessük önként vállalt küldetésünket; nem feledve, hogy már az Ószövetségben is rendelt Isten hetven vént, a nép előjáróiul. Legyen a kínai keresztyének imádsága a mi nyitányunk: „Uram, ébreszd fel egyházadat, és rajtam kezdd el! Uram építsd gyülekezetedet, és rajtam kezdd el!” S most lássuk ezeket a presbiteri „aranymondásokat”, melyek a szolgálat előtt, alatt és után is érvényesek; s a tíz apostoli igét Jézus két szava keretezi, mert ő a kezdet és a vég, az első és az utolsó!
Övé a kezdet, nem mi jelöljük önmagunkat erre a szolgálatra; s ez szilárd alapot jelent, mert csak így nem lesz hiábavaló a mi munkánk az Úrban! „Nem ti választottatok ki engem, hanem én választottalak ki, és rendeltelek titeket arra, hogy elmenjetek és gyümölcsöt teremjetek, és gyümölcsötök megmaradjon.” (Jn 15,16) S ha felkérést kapsz a jelölő bizottságtól, akkor tudhatod: „nem az a megbízható ember, aki önmagát ajánlja, hanem az, akit az Úr ajánl” (2Kor 10,18)! Ne csüggedj, ha őszintén önmagadra tekintesz és látod korlátaidat, alkalmatlanságodat; nála minden lehetséges! Mindnyájan annak tudatában vállalhatjuk ezt a küldetést, hogy nem „önmagunktól, mintegy a magunk erejéből volnánk alkalmasak, ellenkezőleg, a mi alkalmasságunk az Istentől van” (2Kor 3,5)! Nem bújhatsz el, s nem futhatsz ellenkező irányba, mint Jónás; ha az Úr hív és küld!
 De milyen is lesz a presbiteri felvételi vizsga? Mert „meg kell vizsgálni előbb, csak akkor szolgáljanak, ha feddhetetlenek; olyanok, akikben megvan a hit titka tiszta lelkiismerettel” (1Tim 3,10.9). Zsinata törvényeink nyelvén fogalmazva: legyen rendezett életvitelű az egyházi tisztségviselő! Pál ezt így „fordította le” Titusznak: „presbitereket állíts szolgálatba: ha van olyan, aki feddhetetlen, egyfeleségű férfi, akinek gyermekei hívők, nem vádolhatók kicsapongással, és nem engedetlenek” (Tit 1,5.6)! S Timóteusnak még meg is indokolja: „akik mind gyermekeiket, mind a maguk háza népét jól vezetik. Mert akik jól szolgálnak, azok szép tisztességet szereznek maguknak, és nagy bátorságot nyernek a Jézus Krisztusba vetett hit hirdetésére” (1Tim 3,12–13).
Ilyen volt az első presbiteri beiktatás: „Miután pedig gyülekezetenként elöljárókat választottak nekik, böjtölve és imádkozva az Úrnak ajánlották őket, akiben hittek.” (ApCsel 14,23) S ez volt az iktatási alapige: „Viseljetek gondot tehát magatokra és az egész nyájra, amelynek őrizőivé tett titeket a Szentlélek, hogy legeltessétek az Isten egyházát, amelyet tulajdon vérével szerzett.” (ApCsel 20,28) Részlet Péter szolgálatra indító prédikációjából: „A közöttetek levő presbitereket tehát kérem én, a presbitertárs és Krisztus szenvedésének tanúja, valamint eljövendő dicsőségének is részese: legeltessétek az Isten közöttetek levő nyáját; ne kényszerből, hanem önként, ne nyerészkedésből, hanem készségesen; ne is úgy, mint akik uralkodnak a rájuk bízottakon, hanem mint akik példaképei a nyájnak.” (1Pt 5,1–3)! 
Tudhatjuk, hogy a presbiter tevékenységi köre igen tág, és senki sem azért Isten munkatársa, hogy „valaki” legyen, hanem, hogy valamit tegyen; a tőle kapott talentumaival, kegyelmi ajándékai hatékony hasznosításával; gondozza, vezesse, őrizze, védje gyülekezetét! Presbiteri munkánk során, nem csak az anyagi ügyekben való felelős döntéseinkben, de minden más kérdésben is, ez Isten elvárása: „a sáfároktól elsősorban azt követelik, hogy mindegyikük hűségesnek bizonyuljon” (1Kor 4,2)! Minden szolgálati területen, tartsuk szem előtt a fő célt, amivé akarja Urunk általunk is tenni, vérén megváltott gyülekezetét: „Ti azonban választott nemzetség, királyi papság, szent nemzet vagytok, Isten tulajdonba vett népe, hogy hirdessétek nagy tetteit annak, aki a sötétségből az ő csodálatos világosságára hívott el titeket” (1Pt 2,9)! 
Így lesz a megújult gyülekezet stratégiai célja: a misszió, – megélt valósággá; minden tagjának egész élete bátorító bizonyságtétellé; Isten arany-evangéliumában meghirdetett örökkévaló szeretetéről! Részt vállalni ebben a lélekmentő munkában; minden christianus gyönyörű kiváltsága és örökre boldogító lehetősége! S mi lesz szolgálatod jutalma? Urad nem titkolja utolsó szavában, de felkínálja a folytatás lehetőségét nála, az örökkévalóságban. Így szól majd hozzád is, a megjutalmazáskor: „Jól van, jó és hű szolgám, a kevésen hű voltál, sokat bízok rád ezután, menj be urad ünnepi lakomájára!” (Mt 25,21.23)
Drága evangélikus testvérem; vállald velem együtt ezt a presbiteri szolgálatot; amíg ő akarja, hogy e tucatnyi aranymondás minden igéje valóra válhasson életedben!

Hittestvéri üdvözlettel: Garai András www.garainyh.hu 
(a nyíregyházi „nagytemplomi” gyülekezet presbitere és számvevőszéki elnöke)
Tanulmányozásra ajánlott szakirodalom: 
Krisztusért és egyházáért – Református Presbiterek Útmutatója – Iránytű Kiadó, 1993.
Papp Vilmos: Az egyetemes papság – Kálvin Kiadó, 1997. 
Dr. Fekete Péter: A szolgálat kísértései, bűnei és akadályai – Ébredés Alapítvány, 2001.
Christian Möller: „Ha az Úr nem építi a házat…” – Levél presbitereknek a gyülekezetépítésről – LUX Kiadó, 2002.
Dr. Viczián Miklós: Példaképei a nyájnak – Bárki lehet presbiter? – Ébredés Alapítvány, 2005.

Füle Lajos: 
PRESBITEREK

Kinek lelke vágyik a fényre,
kinek kenyere az ÚR igéje, 
és kenyeréből másnak is szel,
az presbiter.

Kinek van szeme más bajára,
kinek van füle a más jajára,
s tennivalóit így méri fel,
az presbiter. 

Ki másnak vermét sohasem ássa,
aki keresztjét nem teszi másra,
s a mások terhét így veszi fel,
az presbiter.

Ki könyörögni sohase’ restell,
ki úgy van ott a gyülekezetben,
mint aki szolgál, mert van mivel,
 az presbiter.

Kinek a templom kegyelem háza, 
s otthon van benne maga, családja, 
bár mindenütt az ÚRRA figyel,
az presbiter.

Aki hitét meg örömmel vallja,
mind presbiter, bár nem az a rangja,
de kedves élet ISTEN előtt: 
megáldja és megszenteli őt.

* * *